- Vi grälar. - Nej, det gör vi inte.
- Du skriker och sen blir du tyst. - Jag skriker för att du...
Vi kommunicerar inte. Vi är inte nära varandra.
- Vi är visst nära varandra! - Okej, men vi ser saker på olika vis.
- För att jag inte gör som du vill. - För att du gjorde abort.
- Vi har gått i terapi. Han har PTSD. - Från kriget. Hon har också haft det.
Från skottlossningen. Men vi led inte av det samtidigt.
- Och han var värre däran än jag. - Du låg ju på golvet.
- Du tog stryptag på mig... - Du slutade som läkare.
Ja, ett kort tag. Men nu mår vi bra.
- Men...?! - Javisst, vi mår bra.
- Jag syftade på PTSD: n. - Javisst, vi mår bra.
Vi mår bra.
- Förutom att du tog bort vårt barn. - Förutom att du höll mig i handen.
Och senare skrek du inför våra vänner: "Du har dödat vårt barn!"
När man har provat allt och ändå har huvudvärk...
Och man bara hostar och man fortfarande är svullen...
Då söker man professionell hjälp.
Vi kirurger tränar upp iakttagelse-förmågan
så att vi kan ställa diagnos.
- Du har inte ens tittat! - Amy, det är inoperabelt.
Du kan väl titta lite noggrannare.
Hon har gliosarkom på halsartären.
- Om man tar bort det dör hon. - Var inte ett sånt arsle!
- Hon kallade er "arsle". - Gå, dr Grey.
- Stanna, dr Grey. Jag behöver stöd. - Kör till.
Du har precis slutat missbruka. Och det här fallet är hopplöst.
Titta på honom. Han heter Mason, och det är hans mamma som är sjuk.
Jag känner honom inte så bra, men han verkar fin.
Men jag känner pappan. Han heter Cooper och han är bra.
Han är en bra pappa,
så han lär få säga att mamman har dött.
Säg till Cooper att du försökte, men att det tyvärr inte gick.
Men tyvärr kan den där idoga träningen av iakttagelseförmågan -
- ge ett väldigt snävt perspektiv.
Och hur ska man säga emot vetenskapen?
Kvinna, 65 år, har kollapsat.
Buken är utvidgad och pulsatil.
Brustet aortabråck i buken. Jag opererar direkt -
- och går in i bukhinnehålan genom ett snitt i mittlinjen.
- Pluggar ni mitt på dagen? - Skaffa en pluggkompis, du med!
Jag har en, men min pluggkompis försöker rädda sitt fåniga äktenskap.
Det är mycket bättre att ha en pluggslav.
Hallå där! Du med brunt hår, kom hit.
- Trauma eller kirurgi? - Får ST-läkarna förhöra dig?
En pojke, 12, har fått ett cykelstyre i magen. Buksmärtor och andnöd...
- Vad gäller det? - Sloan larmar.
- Vi kan... - Nej, jag är en skicklig kirurg.
Det vet alla. Jag behöver inte övertyga nån.
- Utom de i Kirurgiska föreningen, då. - Ja, utom de.
Meredith Grey.
Nej, inte Grey. Kanske Yang.
- Yang är en cowboy. - Kepner.
- Kepner? - Inte Kepner.
Absolut inte Grey. Hon byter ju specialitet jämt. Hon är ofokuserad.
Ni underskattar henne. Hon kan slå er med häpnad.
- Det skulle behövas. - Hon kommer att göra det.
Hon måste söka upp mig.
- En undersökande laparotomi. - Det har ni redan sagt.
- Har han hjärtstopp fortfarande? - Ja.
- Jag måste snitta i bröstet! - Vadå?!
Lugn, inte du.
- Hej, Chuck! - Karev. - Dr Peterson.
Chuck mår ganska bra. Buksmärtorna har avtagit.
Det är nog dags att boka en gastroskopi.
Ni har tur. Dr Karev blir en bra handledare för er första gastroskopi.
- Tack. - Då bokar vi gastroskopin, Megan.
- Jag heter faktiskt Morgan. - Ja, ja. Det kvittar väl.
Carrie Rissler har varit min patient i åtta år!
Hon var döende, men efter mastektomi och ovariektomi -
- och en riskfylld behandling, räddade jag livet på henne.
- Och det är ju häftigt... - Nej, det är ett mirakel!
Och när jag såg på schemat att min mirakelpatient -
- ska få nya lymfkörtlar utan att jag får veta nåt...!
Hon sökte upp oss. Ni sa ju nej till henne förut.
- Hon har ju för mycket ärrvävnad! - Jag trodde det.
Men Avery föreslog att vi skulle kärlröntga armen.
Man har lyckats fantastiskt bra med fall liknande mrs Risslers.
- Hon kan bli sämre eller t.o.m. dö! - Så blir det inte.
Nej, precis. För ni ska inte operera. Inte när jag pratat med min patient!
Skulle jag bara stå här och få skäll?
Nej. Ni skulle övertyga Bailey om det här, men ni misslyckades.
- Vad ska vi göra nu, då? - Hoppas att Carrie lyckas bättre.
Dr Torres. Dr Webber sa...
Nej, hör på! Ni har tentanerver.
Och dr Webber har nämnt Callie Torres hemliga inlärningsmetod.
Och hennes metod är utmärkt.
Men man måste göra sig förtjänt av den.
Och hon tror inte att Meredith Grey klarar av det.
Jag tror att Meredith Grey klarar det.
Lågt tryck, kärlen var förstörda. Vi kunde bara sätta en nål.
Hoppas att Meredith Grey har rätt. I dag blir det rena grottekvarnen...
- Ursäkta mig. - Ur vägen.
- "Rena grottekvarnen"? - Det är en köttkvarn!
Du tänkte samma sak.
- Kämpa på! - Det ser bra ut, brorsan.
Du ljuger, Tommy. Den är som salami!
Du har fått smärtstillande, Dominic. De verkar snart.
Vad anser ni, dr Torres? Bör vi amputera?
Jag vet inte. Bör vi det? Anser ni att det är lämpligast att amputera?
- Ja. - Amputera?
Nej, jag behöver handen! - Tommy, låt dem inte...
- Är han...?! - Nej, det är bara medicinen.
- Ska ni kapa armen? - Nej, vi undervisar här. Jag lär ut.
Så här gör vi, Grey. Nu måste ni leda arbetet.
Det är ni som ska avgöra om Dominic ska få en handkrok.
- Amputation blir bäst, sa jag ju. - Jaså.
Boka en sal och ta fram bensågen! Grey vill amputera.
Vänta, dr Torres. Det finns ett finger här.
- Det visste jag. - Nej, det är livsdugligt.
- Titta, vilken kapillär återfyllnad. - Är det dåligt eller bra?
- Är det dåligt eller bra, dr Grey? - Bra.
- Vad ska vi göra nu? - Vi måste få ut handen.
- Det brådskar. - Varför då?
Ju längre handen blir kvar, desto sämre blir cirkulationen.
- Vi ber vaktmästarna om elverktyg. - Det lär dröja.
- Brandkåren har verktyg. - Det är bättre.
- Ska ni ha sönder kvarnen? - Vi ska ju rädda handen.
- Den var dyr. Ni får inte sabba den. - Vi ska ju rädda handen på honom!
- Hur fort kan du ta isär den, Mike? - Jag gör det varje dag när vi diskar.
- Dr Torres! - Hinner ni göra det på trekvart?
- Ja, det tror jag. - Grey?
Om anhöriga ska få ta isär den?
Ja.
- Vi gör så! - Fixa insexnycklar och en mejsel.
- Nej, ta två. Omedelbart! - Kämpa på, Dom.
Du sökte mig.
Jag kan få bort allt.
Jag måste bara föra in ballongkatetrar i lårvenen -
- blåsa upp dem så att blodet stoppas och åtgärda pulsådern på två ställen.
- Och få i gång blodcirkulationen. - Var det allt?
Och det måste gå på 90 sekunder. Annars dör hon.
- Går det ens? - Jag är osäker. Jag vill gärna prova.
- Vi får göra en simulering. - Derek måste väl säga ja?
- Det går säkert bra. - Han älskar att neka mig saker.
- Ni ska nog inte kalla honom "skit". - Jag bara måste, för han är en skit.
- Ska jag fråga honom? - Kan ni det? Han är i sal 2.
Ni tänkte från början att jag skulle be Derek om det här.
- Visst är jag bra? - Jättebra.
- Jag har alltid sagt... - Nej, inte alls.
- Jag sa att jag inte ville ha barn. - Jag visste inte det från början!
Jag var skadad av en istapp. Skulle jag säga: "Jag vill inte ha barn"?
- Du borde ha sagt det efteråt! - Jag sa det i rätt läge i relationen.
De flesta skulle avslöja nåt sånt innan de gifter sig.
Du friade och vi gifte oss 12 timmar senare. Jag tänkte liksom på annat!
Jag vet att lymfödemet är hemskt.
Ruskigt. Armarna är som korvar.
- Jag orkar inget. Jag har ont jämt. - Jag tror...
Vi måste glädjas åt att cancern försvann. Och se till lymfödemets...
- Priset vi betalar... - Det är jag som betalar.
Jag kände mig ju som en skurk
som smög mig till en operation här.
Du räddade livet på mig.
Du vet att jag tycker att du är en hjälte.
Men jag vill kunna borsta håret. Lyfta upp mitt barnbarn...
- Har Erin fått barn? - Det är dags nu i vår.
Herregud... Hon hade nyss börjat college när du blev sjuk.
Du lovade att jag skulle överleva till hennes examensdag.
Om du verkligen tycker att det här är fel, så ska jag avstå.
- Går det bra? - Ja.
- Vad är planen, Grey? - Att få bort kvarnen och bedöma igen.
- Om det inte går behövs en plan B. - Nej, för de kommer att få bort den.
- Vad gjorde du?! - När den lossas så blöder han mer.
- Ska vi sluta? - Nej.
- Hinner ni? - Säg ert förslag rakt ut i stället!
- Han måste opereras direkt. - Handen sitter ju fast.
Vi sätter en stasslang överst. Då får vi lite mer tid.
Ni får en kvart på er, sen måste jag amputera.
- Vi har haft värre fall. - Hon visade ett foto på en pojke.
Jag vet. Hon känner väldigt starkt för...
Min syster är för indragen känslomässigt för att kunna se klart.
Men det gör att hon kämpar mer.
Det går ändå inte på 90 sekunder.
- Prova, om ni behöver bevis. - Ni lär få se bevis. Tack, menar jag.
- Dr Robbins bad mig göra det här. - Nej, då kan du inte förhöra mig.
- Vad är aganglionär megakolon? - Hirschsprungs sjukdom.
- Och behandling? - PSARP-operation.
Symptomen, då?
- Sabba inte allt nu, Megan. - Jag heter Morgan.
Symptomen är tryck över bröstet, magbesvär, dimsyn, andnöd...
- Det är inte Hirschsprungs. - Svår huvudvärk...
- Patienten är gravid i vecka 24. - Då kan det vara preeklampsi.
Jag skulle ta prover och överföra henne till gyn för vård.
Ja, det borde du nog göra.
Hallå där! - Tänker ni bara stå där eller ska ni hjälpa henne?
- Varför teg du om att du väntar barn? - De flesta på sjukhuset vet det.
- Fast de vet ju vad jag heter... - Hjärtrytmen är bra.
- Allt är bra. Inga sammandragningar. - Dra symptomen.
- Inga förhör just nu! - Nej, dina symptom.
Jag mår illa, har andnöd och magbesvär.
Känns det som halsbränna?
- Sök kardiologen. - Det är hjärtinfarkt.
- Det finns ingen djupare orsak. - Det måste det finnas.
Det finns det inte! Jag har inte blivit utnyttjad, jag döljer inget hemskt.
- Jag vill bara inte ha barn! - Då har man alltid en orsak.
- Man får avstå. Det är ett val. - Det är inget val.
Men det är mitt val.
Du kommer att ändra dig.
Du lär ändra dig om några år och vilja ha barn
när det är för sent.
Men då kommer jag att vara medveten om att jag har valt.
Jag väljer medicinen och mig själv.
Jag väljer det trots att jag kanske kan ångra att jag aldrig fick barn.
Och man får välja bort barn. Vissa vill inte ha barn!
Men jag förstår inte varför. Varför?!
År 2004 opererade jag Carries tumörer
och hon förblödde nästan.
Och hon fick hjärtsvikt. Jag skickade henne till intensiven -
- och sa till dottern att hon kanske aldrig mer skulle vakna.
Men hon vaknade.
Och då återstod två ingrepp och cellgifter och strålning!
- Jag fattar. Ni avrådde henne. - Nej.
Ni kan transplantera, men först måste ni läsa hela journalen två gånger.
- Men vi ska operera om en halvtimme. - Börja läs nu, då!
- Jag har ögonen på er, Avery! - Ja.
- Kom igen... - Blodtrycket sjunker, Grey.
Ni måste avsluta det här nu!
- Alldeles strax, dr Grey. - Klart!
- Vi kan veva bakåt och dra ut handen. - Nej, vi ska göra det. - Nu vevar vi.
- Vi kan väl stanna och se... - Så där ja!
Du milde himmel...
Här är en bit hand med nåt slags fingrar på.
- Och kan man rädda de här? - Jag vet inte, kan man det?
- Klart! - 97 sekunder.
Det var som fanken!
Förlåt. Förlåt, men jag...
Det är åttonde försöket på 97 sekunder!
Nionde gången gillt. Med nytt stoppur...
Derek har nog rätt. Jag kommer att svika henne.
Och jag har svikit honom många gånger.
Vi tar paus. Vi kan väl gå och äta nåt?
Jag vill ha nåt. Men det är inte mat.
En kille sitter fast med handen i en köttkvarn.
Det skulle jag gärna vilja se.
Morgan. Det var hjärtinfarkt p.g.a. dissektion av koronarartären.
Jag har ju inga riskfaktorer.
Det beror nog på att du är gravid.
- Vad gör ni här, dr Robbins? - Vi måste operera.
Barnet mår väl bra? Om barnet mår bra, varför är ni här?
- Lägg dig ner. - Vi måste i väg nu!
Det är för tidigt att ta ut barnet!
Vi måste operera dig under by pass och förlösa barnet nu.
- Hon har knappt några lungor! - Det kan gå bra.
Det kan ni inte påstå! Man kan inte säga att det är bra.
Mitt barn föddes i vecka 23. Det är otäckt, men alla ställer upp.
- Ring min kille. Titta i mobilen. - Ring honom, Karev.
- Jag ska operera. - Ni handleder henne!
Ja, okej då.
- Vänta... Hon heter väl Megan? - Hon heter Morgan.
Konstigt, tänk att du mår illa av ett kapat finger.
Det är för att det luktar som fläsk.
- Kolla, hon kommer att spy. - Sluta, jag måste läsa klart det här.
- Var är din pluggslav? - Typiskt nog är hon gravid...
- ...och måste opereras. - Ska Morgan opereras?
- Hur kan du känna till Morgan? - Alla vet att hon är gravid.
Nu är det dags. Då kör vi.
Om hon opereras, vad gör du här?
Jag skulle ringa killen. Inget svar!
Chris går fjärde året på Cleveland Clinic. De har jämt fullt upp.
- Ska han inte bara få protes? - Nej.
Hon ska sy fast fingrarna igen.
- Eftersom hon är galen! - Det kommer att bli mycket svårare.
Jag vet nåt ännu svårare: att gå via halsartären.
- För att sätta fast fingrarna? - Ja, men enklare än via lårvenen.
Då var det dags igen. Kom igen, Mer, bara lite grann.
Spy, då!
- Vilken fin lymfkörtel. Har du den? - Ja.
- Ojsan! - Sa han "ojsan"?
Dr Bailey, vilken trevlig överraskning...
- Han sa "ojsan"! - Nej, jag sa bara "oj".
Han tappade nästan körteln, men det gick bra.
Vi får flytta på oss så att dr Bailey kan se exakt vad vi gör.
Åter till arbetet, Avery.
Ska ni inte suga mer, Avery?
Tack, men jag leder arbetet.
Men han säger ju "ojsan". Ingen säger sånt när jag opererar.
Sug lite mer.
Sätt dränage före mr Hamiltons laminektomi.
- Lyssna på henne. - Sluta stötta henne.
- Ni har lärt mig att försöka allt! - För att ni klarar det.
När en patient dör ser jag hur ni tar det.
Men med henne går det inte.
Det är ni som blir privat här.
Ni hade inte avvisat nån annan läkare lika fort.
Ni oroar er så för er syster att ni bortser från hennes patienter.
Har jag fel?
- Du måste försöka! - Det gör jag ju.
Man ska tänka på varandra, men du är helt frånvarande.
Kan du läsa mina tankar nu?
Förut kunde vi titta på varandra.
Och då kände jag att allt skulle bli bra mellan oss.
Det finns ett skäl till att vi är gifta.
Snälla du, titta på mig.
Jag tittar på dig.
Just nu tittar jag direkt på dig.
Han måste sluta vara arg.
Han måste se mig. Han måste glömma alla oförrätter, annars...
- Vad händer annars? - Jag vet inte.
Sluta se dig själv som universums mittpunkt
och att yrket inte är allt -
- och att mina behov kanske också är viktiga.
Pratar vi om aborten igen?
Ja, det gör vi.
- Vi kan transplantera nu. - Dr Sloan.
Ni vet att hon har opererats ett flertal gånger just där.
Och jag fattar inte varför ni absolut ska utföra ingreppet där.
Med all respekt, ni måste inte förstå varje moment som jag utför.
Med all respekt, så är det mycket viktigt.
Om ni hade läst journalen -
- så hade ni vetat att hon har mycket ärr just i det här området.
Så det är urbota dumt att fortsätta där!
Det mesta av ärrvävnaden sitter faktiskt nära armhålan.
Så om dr Sloan opererar där lär inga problem uppstå.
Och jag läste det i journalen. Carries journal, som jag skulle läsa.
Jag läste faktiskt den.
- Jädrar! - En stor blödning.
Med all respekt... Vad var det jag sa?
Det kan funka. Om vi rensar fingret blir det kort, men det kan räddas.
Men tummen där går inte att rädda.
- Nej, det blir bättre med protes. - Nej!
- Tummen är avgörande för funktionen. - Men det går säkert på nåt sätt.
Jag läste att en kirurg använt ena stortån för att ersätta en tumme.
- Vi tar stortån. - "Dr Frankenstein."
Stortån behövs liksom när man går.
Han kan kompensera för den.
- Det här är en bra metod. - Nej, inte alls.
Det måste fungera, dr Torres.
Det bli inte bäst med stortån, så därför ska vi ta pektån.
Man får samma fördelar men slipper många nackdelar.
Men vi ska inte göra nåt utan patientens medgivande.
Berätta vad det är du vill göra.
Jag ska gå in via halsartären med två katetrar och...
- Då dör hon bara fortare. - Men Derek...!
Du kan inte utföra allt det här på 90 sekunder. Jag kan det inte.
Den stora neurokirurgen har talat...
Skona dig själv, du är för skör.
Jag är inte skör. Jag är missbrukare.
Jag har kommit tillbaka efter två återfall. Då är man inte skör!
Då är man jäkligt stark. Här står jag bland en massa mediciner.
Jag vet det mycket väl, men jag gör det här. Då är man inte skör!
- Okej. Visa vad du vill göra. - Tror du att det går, då?
Nej, det gör jag inte.
Men jag kan inte hindra dig, så jag tänker ställa upp.
Visa vad du vill göra.
Jag hade rätt. Eller hur?
- Vi kan inte veta det än. - Lägg av nu, Torres!
Ni ska sätta en tå på hans hand, och det var hennes idé!
- Tån? Menar ni allvar?! - Fast kanske inte.
- Lugna dig, Tommy. - Ursäkta att jag skrek.
- Det är ju knäppt! - Ja.
Så valet står mellan handen och en krok?
- En protes, men... - Han får en hand!
Varför glor ni på mig? Ta tån, då! Ta ena testikeln, om det hjälper.
Det blir nog bra med tån.
Jag hade rätt.
Är det sånt ni gör numera, manipulerar bakom kulisserna?
Jag är väldigt skickligt på sånt.
Jag är en tvåmånaders baby. Jag är underviktig, fjunig och kaskadspyr.
- Du har pylorusförträngning. - Vilka intrikata frågor! Vems är de?
De tillhör den smarta. Den enda smarta.
- Var är Morgans barn? - Har hon fött nu?
Jäklar!
- En till klämma. - Är det nyckelbensartären?
Det blöder fortfarande. Vad gör vi?
Jag vet inte...
Sa han "Jag vet inte"?! Säg vad ni ser!
- Ska vi kalla in en kärlkirurg? - Nej, vi klarar det själva.
- Vi kan sätta transplantat. - Transplantat?!
Det är en bra idé. Kauterisera.
- Ursäkta, jag blev lite distraherad. - Ni ska få ett litet råd, dr Avery.
Om det är nåt
som hindrar er från att koncentrera er på patienten -
- så måste det lämnas utanför rummet.
- Med all respekt... - Hon är er patient nu. Er.
Berätta omedelbart vad det är som pågår.
- Dr Bailey. Gå ut härifrån. - Hur sa?
Min patients nyckelbensartär brast för att vi felbedömde risken.
Men nu opererar jag artären. Det blir bara svårare av att ni stör mig.
Ni hindrar mig från att hjälpa patienten.
Om ni menar att ni inte kan...
Jag säger åt er att gå ut. Nu!
Dr Sloan. Om ni låter er ST-läkare ha en sån ton mot en specialist...
Dr Bailey... Dr Avery uttryckte sig väldigt tydligt.
Om ni inte lämnar operationssalen så ser jag till att ni måste gå.
Ur vägen, flytta på er!
Fan!
- Är det där till Petersons barn? - Till mamman. Det ser inte bra ut.
Jäklar!
- Vad hände? - Han har perforerad tarm. Hjälp till!
- Jag kommer strax. - Hallå?
Dr Alex Karev här. Jag jobbar med Morgan i Seattle.
Går du år fyra? Bra. Hon opereras, men hon och barnet är illa däran.
Ta flyget hit direkt!
- Meredith och jag gör inte allt ihop! - "De knäppa systrarna."
- Vi är ju bästa vänner! - Hon har barn.
- Jag måste inte ha barn för det. - Ni gör ju allt tillsammans.
- Hon är min människa. - Jag ska vara det!
Var min människa då, Owen! Var min förbaskade människa!
Var min människa.
Han är dorsaldominant, så jag snittar inte plantart för att nå artären.
Och jag har hittat en bra ven för dränage.
- Ska ni inte fråga om jag är säker? - Är ni säker?
- Ja. - Ja, då så.
- Mycket imponerande. - Ja, det är jag.
Det har alltid snackats om er. "Meredith Grey är så speciell!"
- Ni är inte tvungen att hjälpa mig. - Nej, jag menade inte så.
Ni är tuffare än jag trodde. Ni är smart.
Vi har aldrig varit vänner, inte ens när jag var ihop med George.
Du tyckte väl att jag var utflippad, och du är så blond och väldigt...
Nu har du barn och jag också, och båda två är gifta.
Vi är lika, vi två.
- Jag vill hjälpa dig, menar jag. - Du är inte utflippad.
Och vi kan vara vänner.
Varje morgon ska ni komma till mig klockan 04, och då ska vi jobba.
Om ni är sen, ska ni få sota för det. Och vi ska jobba, Grey!
Ni ska klara det här provet, och det kommer att bli jobbigt!
Okej, katetrarna är införda.
Placera och blås upp ballongerna.
- Gör det, du. - Jobba fortare, bara.
- Beredd? Blås upp. - Jag tar tid. Nu kör vi.
Mr Price har vaknat nu. Vad håller ni på med?
Det behövs två kirurger. En på varje artär.
Vi klarar nästan 90 sekunder.
- Kommer det att fungera? - Det här är bara ett delmoment.
- Han tror inte det kommer att gå. - Men vi ska satsa allt. - Tack. Gå.
- Jag vill också satsa allt. - Ta stoppuret.
Hej, lilla killen. Vi är dr Robbins och dr Karev.
Du har en lång väg att gå. Vi ska göra allt för att hjälpa dig.
Och vi ska hjälpa din mamma också.
- Hur är det med henne? - Med Morgan?
Jag har inte frågat.
Jag fick en gravid tjej att kuta över hela sjukhuset i dag.
Hon fick förhöra mig inför den där dumma tentan tills hon nästan dog -
- och jag har inte kollat hur hon mår.
Alla andra visste att hon var gravid.
Men jag är alldeles för självupptagen -
- för att ens försöka lära mig vad mina egna AT-läkare heter.
Det kvittar hur det går på tentan. Jag förtjänar inte den där tjänsten.
- Vet du varför jag tycker om dig? - Jag har faktiskt ingen aning.
Du är lik mig. Vi barnkirurger är läskiga.
Vi är de mest extrema kirurgerna på hela sjukhuset.
Jag var rena monstret när jag var ST-läkare.
Men det behövs om man ska rädda såna här små människor.
- Ja... - Ja!
Men lova mig en grej. Lär dig vad dina AT-läkare heter.
Vi gillar det inte, men ibland måste vi stanna upp
för att få överblick.
- Jag vill tala med er om Avery. - Jag har en patient nu.
Han hade rätt. Avery hade rätt.
Hon kommer att kunna använda armarna.
- Så varför sa jag nej? - Ni var försiktig.
Hon var en viktig patient. Jag har gjort banbrytande saker för henne.
Då var ni ST-läkare som Avery. Sen blir man mer återhållsam.
"Återhållsam"? Blir man sån när man är framgångsrik?
Blir man lycklig men rädd och skyr alla förändringar?
Ni är vuxen och obenägen att ta risker, för ni vet vad risker medför.
Det är därför vi har ST-läkare. Vi tvingas att tänka nytt.
- Menar ni att jag inte är ung längre? - Jag menar att ni har lyckats.
Men om ni strular så där när jag ska operera igen,
så anmäler jag er.
Men att upptäcka att man har betraktat saker på fel sätt -
- kan vara ganska befriande.
Vad har hänt?
Allt är bra med dig. Altman satsade som fanken på operationen.
Var är mitt barn?
Hans tillstånd är stabilt. Det är det viktigaste.
- "Han"? - Ja, det är väl viktigast.
Han är en pojke och hans tillstånd är stabilt.
- Men...? - Han är intuberad.
Han får indometacin mot öppetstående ductus.
Tarmen var perforerad, men vi opererade det.
Robbins observerar honom just nu.
Morgan, allt är bra med honom nu.
Och Robbins sitter hos honom. När hon går ska jag ta över.
Jag ringde till Chris och han är på väg hit nu.
Jag tänkte sitta hos dig en stund tills Chris kommer.
Om det går bra för dig.
Du sitter här för att det är lugnt och du behöver plugga.
- Vadå? Nej! - Gör det, du.
Det hade jag gjort.
Och plötsligt ser man nya chanser.
Nya möjligheter.
Fast man aldrig sett dem tidigare.
Klart!
- Blodet cirkulerar. - 86 sekunder.
- Ta hit patienten. - Och det är bra när allt blir bättre.
Men tyvärr...
Tiden är tyvärr slut nu.
...så kan allt vändas till det sämre.